Vær så god.
Næste gang får du ikke så god pris. Italienerne ruinerer mig.
Med det, du betaler, har vi næsten ikke råd til gødning.
- Næste år dyrker vi ærter igen. - Så kan jeg ikke drikke med jer.
Hvorfor laver du sådan en larm? Hvorfor denne gøen?
Jeg stjæler ikke din flok.
Kan du flytte dig.
Lad mit brød være i fred!
Vi kan godt dele min madpakke.
Nå, hvad skal jeg så spise?
- Mine herrer! - Goddag.
- Hvad har du så lavet i dag? - Jeg har gået tur i bakkerne.
- De er fulde af brunkul. - Hvor interessant.
- Jeg så en dyreflok. - Den pukkelryggedes datters dyr?
Jeg har ikke set hende, siden faderen døde.
Jeg har set hende. Hun er smuk!
Hun slægter sin mor på.
- Han fik i al fald en smuk datter. - Hvem var den pukkelryggede?
Du kendte ham ikke, Belloiseau. Det var før, du kom hertil.
En intellektuel fra byen, som ville være bonde.
- Han var ret naiv. - Aha!
Jeg mente ikke, at han var dum, men at han var ufornuftig.
Troede han fik tusindvis af kaniner ved at sætte gangetegn på papiret.
Der var jo ikke vand på gården. Går det godt med nellikerne?
Højtiderne er gode nok. Jul, og især fastelavn.
- Og dødsfald, vel? - Ja, det kaster godt af sig.
Tak.
Et brev.
"Min lille pige. Nu spiller vi Aïda i Bordeaux."
"Jeg har kun en lille rolle, men jeg er godt tilfreds."
"Hvis du var hos mig, ville jeg have været lykkelig. Din hengivne mor."
Du kan ikke blive her for altid. Du bør rejse sammen med din mor.
Ingen harer, kaniner eller agerhøns. Hvor gemmer de sig i dag?
Eller er jeg blevet blind? Næste gang tager jeg bagerens hund med.
Den hare skal jeg tage!
Galinette!
Hør, klokken er fem. Det var noget af en siesta.
- Jeg tror, jeg er blevet solbrændt. - Nej, du er ikke rød.
Kom. Hun er døv, men forstår alt. Dette angår bare os to.
Du er fyldt 30 år, og du er den sidste Soubeyran.
- Begynder du nu igen? - Lad mig tale ud. Det er din fejl.
Jeg fortsætter, til du har forstået. Vi var landets største familie.
- Når bedstefar havde fødselsdag... - Var der 30 til bords.
Og alle Soubeyraner havde guld gemt i deres huse.
- Folk var ærbødige. - Ikke min fejl. Det er skæbnen.
Der findes ingen skæbne.
Kun spøgefugle tror på skæbnen. Det er de gamles skyld.
Af stolthed og for pengenes skyld, giftede de sig kun med hinanden.
Det er usundt for kaninerne, og det er ikke godt for mennesket.
Og se, hvad det gav os. To idioter og tre selvmordere.
Og her sidder vi to.
Jeg regnes ikke med længere. Du er Soubeyran-familien nu.
Beder du mig om at gifte mig? Hvorfor er du så ikke gift?
Det lå ikke til min karakter.
Jeg tænkte nok på det, men jeg drog til Afrika som soldat.
Og da jeg kom tilbage...
Hvis nogen havde givet mig et barn, ville jeg omgående have giftet mig.
Men sådan gik det ikke.
Jeg var som et frugttræ, der blomstrer, men ikke giver frugt.
- Så du vil have, at jeg gifter mig? - Det skal du.
- Men hvorfor? - Hvorfor? Og det spørger du om!
Og hvad med vores skat? Det er rent guld.
Guldmønter! Forstår du det? Og det er mig, som har dem.
Al den opsparing, alt det arbejde! Skal vi bare smide det væk?
- Nej! Jeg elsker guld. - Så lad det ikke være herreløst.
- Det er ikke så let at få familie. - Jeg har snakket om det i ti år!
Ja, men ikke så alvorligt som nu. Og du skal lade mig vælge selv.
- Har du nogen i kikkerten? - Måske.
- Vil du ikke sige, hvem det er? - Jeg har fået for meget sol i dag.
Jeg skal nok sige det, men vent.
Fint! Det kan jeg lide.
Men jeg beder dig bare om, at når du vælger kvinden, så tænk på børnene.
- Hvad skal det betyde? - Bliv ikke forført af et kønt ydre.
Vælg brede hofter og lange ben. Tænk på hende som en avlshoppe.
- Og hvis hun tillige er pæn? - Det er ingen hindring.
Er hun en skønhed, vil jeg nyde at se på hende.
Kom nu!
Det er altid de samme, der arbejder. Vandet er til alle.
Det er ikke det store arbejde. Det er kun hver sjette måned.
- Ja, man vil jo have rent vand. - Grøntsagerne vil også have det.
Det klæber ikke. Det har samme farve som ler.
Det er bauxit. Det indeholder jern og aluminium.
- Hvor kommer det fra? - Det kommer, når det regner.
- Og det lægger sig her. - Hvis det regner om natten...
...bliver mit vand rødligt. - Det er jernoxid, som giver farven.
- Er det skadeligt? - Nej, tværtimod.
- Hvordan ligger din kilde? - Hvad mener du?
- Højere eller lavere end her? - Det er vanskeligt at sige.
- Jeg tror, den ligger højere. - Vores vand har samme udspring.
- Klokken er 10. - Jeg lovede vandet tilbage kl. 12.
- Klokken er ikke 12 endnu. - Det tager vandet en time at nå ind.
- Jeg har et møde på rådhuset. - Du må ikke lade borgmesteren vente.
- Nogen kaster sten efter os! - Det var som et lille lyn.
- Lyn? Du har fået for meget vin. - Jeg har kun drukket kaffe i dag.
- Det er min kniv. Jeg har tabt den. - Her?
- Nej, jeg er her for første gang. - Det er nok gedepigen.
- Hvor er hun? - Gedepigen? Mener du Manon?
- Ja, pukkelryggens datter. - Gemmer hun sig deroppe?
- Jeg vil gerne takke hende. - En anden gang.
- Et lille klem ville være dejligt. - Jeg drømte om hende i nat.
- Jeg kyssede hende. - Lod hun dig gøre det?
I drømme er det sjældent, kvinder kan modstå mig.
- Skal du ikke spise? - Jeg er ikke sulten.
- Du ser ikke så godt ud. - Jeg mister appetitten pga. Gift.
- Hvilken gift? - Plantegiften til nellikerne.
- Jeg kan gøre det for dig. - Nej, det skal gøres om natten.
Giften bliver ødelagt af dagslys, og så har det ingen effekt.
Du sover jo heller ikke om dagen. Hvad går du og laver?
Jeg jager og går tur. Jeg renser lungerne med frisk luft.
- Plantemidlet giver irritation. - Godt for planterne, ikke for dig.
Du må spise og sove. Går du til lægen?
Nej, Papet. Det går nok.
Se, jeg spiser.
Hun skal til Aubagne for at sælge mine fugle.
Han er gal.
- Hvem er det? - Det er mig.
- Du er gal. Hvem er kvinden? - Hvilken kvinde?
Kvinden, jeg ved, du ser i Aubagne. Hvad gør du med fuglene?
Du taler med dig selv. Er det klikket for dig?
Er du forelsket?
Det er en køn sygdom, kærligheden. Sig mig, hvem det er.
Du vil ikke sige det. Så må det være en gift kvinde.
Ja, hun er gift. Hun er gift!
- Luk op, dit fjols! - Nej!
- Vi kan tale gennem døren. - Hvorfor det?
Fordi, hvis jeg ikke ser på dig, så siger jeg måske noget.
Du er lige så skør, som din stakkels far.
- Hvad vil du sige mig? - Stil mig hellere nogle spørgsmål.
- Sig mig, hvem det er. - Nej, det siger jeg ikke.
- Er det en pige fra landsbyen? - Nej.
Godt! Kender jeg hende?
- Egentlig ikke. - Egentlig ikke?
Du vil forstå, hvem det er. Jeg siger det ikke.
- Nå, så jeg kender hende. - Endnu engang. Jeg siger det ikke!
- Hvorfor ikke? - Fordi!
Fordi det er min hemmelighed.
Min første kærlighed.
Så hav den for dig selv. Jeg går. Farvel!
- Nej, bliv! Jeg vil snakke om hende. - Ikke før jeg ved, hvem det er.
Men jeg ved det, og jeg vil snakke.
- Er du gået, Papet? - Nej, jeg ruller mig en smøg.
- Vil du gifte dig med hende? - Ja, men hun vil nok ikke.
- Hvorfor det? - Fordi hun er smuk, og jeg er grim.
- Har hun formue? - Ikke noget særligt.
- Har hun et godt helbred? - Ja, hun er stærk som en hest.
Hun kan rense mellem nellikerne bedre end jeg.
- Hun har uddannelse. - Hvordan ved du det?
Hun læser bøger i timevis.
Det er ikke godt med fattige piger, som læser.
Smukke kvinder kan være useriøse. Tror du, hun er ærlig?
Ja, Papet. Som en helgen! Hun ville kunne gøre mig meget lykkelig.
- Men hun vil ikke have mig. - Ingen afviser en Soubeyran.
Eller også er hun komplet idiot.
Hvis hun nu sagde ja, ville du så samtykke?
Så skal jeg vide, hvem det er. Luk nu op, din torsk, og sig det!
Nej, jeg åbner ikke. Jeg må tænke.
Jeg tror nok, jeg vil sige det. Men du må sværge...
...at du ikke siger det til nogen. - Som du vil.
Sværg!
Ja, jeg sværger.
Nu må jeg bestemme mig.
Jeg åbner ikke. Jeg tager nøglen ud.
Læg øret mod nøglehullet.
Det er Manon, pukkelryggens datter.
Om 20 år synes hun måske, du er for gammel. Eller har elskere.
- Du kender hende ikke. - Hun er vel som alle andre.
Men om 20 år har du børn. Hun er smuk, og jeg samtykker.
- Har du set hende? - Ja.
- Hvad synes du? - Smuk, sagde jeg jo.
Hun er omkring 18 år. Ved du, hvem hun slægter på?
- Ingen. - Hun ligner en, du ikke har kendt.
- Hun ligner bedstemoderen. - Kendte du hende?
Florette Camoins, en skønhed.
Jeg er glad for at have mødt dig.
Tak for, at jeg fik denne tilbage.
- Du vidste, at det var min? - Jeg så, at du hvilede under træet.
Jeg er den nye lærer. Jeg samler mineraler i bakkerne.
Jeg lærer eleverne om jorden, de bor på.
Jeg troede, du var guldgraver. Undergrunden her er fra kridttiden.
- En belæst gedehyrde. - Jeg siger bare det, min far sagde.
- Jeg vil gerne give dig denne. - Jeg har, og den der er for smuk.
Ikke til en gedehyrde som dig. Den har fire blade, neglefil...
Og saks. Jeg har brugt den.
Min første hare! Den er ung, de store slipper altid.
Det er mig, der giver dig den hare.
Jeg har time snart. Jeg må gå.
Jeg lægger den på stenen. Nogen får sikkert glæde af den.
Hun vil ikke have din kniv.
Monsieur!
- Tager De haren, tager jeg kniven - I orden.
Tak.
Papet?
Hvordan taler man med piger?
Kærlighed kan jeg ikke tale om.
Så du har endelig bestemt dig?
Ja, og jeg må skynde mig, så ingen tager hende før mig.
- Hvor skal det foregå? - Jeg lader, som jeg søger snegle...
...og som om jeg ikke har set hende.
Ikke så hurtigt! Det virker fattigt at samle snegle.
Er man rig, skal man vise det. Du må ikke gå billigt klædt.
Du må have nyt tøj. Et rigtigt jagtantræk.
Med skindbukser og hat i samme farve. Og især seler.
Undskyld jeg forstyrrer. Jeg leder efter en hare-
- som er skamskudt.
Du er vel ikke den lille Manon, som er datter af den stakkels Jean?
Jeg kan se, at du ikke kender mig. Jeg har forandret mig meget.
Jeg er Ugolin, en ven af din stakkels far.
Du har også forandret dig. Du er blevet en rigtig frøken.
Lad mig se godt på dig for at genkende dig.
Synes du, det er mærkeligt, at vi aldrig har set hinanden i bakkerne?
Jeg har ikke tid at gå på jagt nu. Vidste du, at jeg dyrker nelliker?
Jeg gør det temmelig godt. Jeg tjener mange penge.
Alle pengene er i guldmønter. Om to år har jeg 50.000 franc!
Hvad siger du til det? Vil du ikke komme og bo på Romarins?
Du kan holde øje med nellikerne. Hør på mig, Manon!
Jeg ved godt, hvorfor du ikke vil. Du vil ikke, fordi du er stolt!
Men det kan ordnes. Nellikerne skal vandes og plukkes.
Jeg vil betale dig. Jeg vil betale dig godt.
Manon!
Det var ikke for at arbejde, men fordi jeg elsker dig!
Manon!
Jeg vil giftes med dig. Jeg har ingen andre.
Far og mor er døde. Jeg har kun Papet!
Han er rig og gammel. Han skal dø engang!
Du får alt efter ham, fordi jeg elsker dig!
Jeg elsker dig! Det gør mig syg. Jeg har set på dig, når du bader.
Jeg har set længe på dig. Så smuk. Jeg kunne næsten forbryde mig!
- Har du talt med hende? - Nej, hun var nok i Aubagne.
- Gør det i morgen. - Jeg må vænne mig til tøjet.
Du er vel nok elegant. Akkurat som en jæger fra Marseille.
- Kan du se det, jeg ser? - En fin drossel.
- Det er nok pukkelryggens datter. - Tror du det?
Ja, det er sikkert hendes dyr. Hun er nok ikke langt væk.
Jeg rører ikke andres fælder. Og hun har jo ikke andet at leve af.
- Hun sælger fuglene på markedet. - Ja, vi har gjort hende ondt nok.
- Vi var ikke de skyldige. - Alle ved, der var vand på gården.
- Hvorfor sagde du ikke noget? - På grund af Amélie.
Jeg plejede at jage ved gården. Pukkelryggen ledte efter vand.
Han var ved kilden, men kvisten rørte sig ikke.
Jeg nævnte det for Amélie. Hun lavede en grusom scene.
Man skulle ikke blande sig i det. Pukkelryggede bragte ulykke osv.
- Hun bad mig sværge på at holde tæt. - Så du sagde ikke noget?
Nej.
- Ugolin og Papet er et par slyngler. - Det var vi alle i den sag.
Papet! Kilden er løbet tør!